218
Fa alatt a dombok aljän
Ül, mereng egy fiatal läny,
Szemeböl könnyet törül ki;
Mär reg menyasszony Szegeny,
De sirjät nem tudja senki,
Hol nyugszik a völeg6öny.
Az unalom egymäshoz üz,
Leülünk, hol lobog a tüz,
Es beszelünk a multakröl,
A szö gyakran megreked..
Lelkünk hosszan el-elgondol
Es felszitjuk a tüzet.
Köd a völgyben, 6] a bercen,
Mär a tüz is alvöfelben.
Halväny hold 6s sötet ärnyak
A felhök közt odafenn...
A halottak fel-feljJärnak
Sok a sir a völgyeken.
Horatius olvasäsakor.
Oh Röma, Röma, megaläzott Röma!
Horatius im örömrül dalol,
Mikent ha rajtad rabläne nem is volna
S diszeben ällna meg a Capitol.
Oda a hit 6&s oda a szabadsäg, -
Egy ember Isten — hogy türheini meg'
Diesöseget längelmek harsogtatjäk,
Nincs több6 nep, csak elvezö tömeg.
Avagy csalödom, s e hizelgö 6da
Csupän adö, melyet fizetni kell,
S ha lelk6vel ad6zik egesz Röma,
Mert volna ment az, aki enekel?
Avagy talın az örömök daläban
A költö szive majd hogy megszakad.
S nemän kiält: a Brutusok honäban
Csupän a j6 kedy s mulatsäg szabad.
A felelem, az Önzes, elvezetvägy
Kiöl belölünk minden szent hitet:
Ereny te, puszta nev, te meg szabadsäg,
Egy älomkep, mit birni nem lehet:
A bölcseseg Epikur tudomänya,
Es az egyetlen erkölcs az eszely;
A közügyektöl vonülj a magänyba,
Törtenjek bärmi, Lürd el, vigan €lj!
Nezd, nezd Soractet magas hö boritja
Tegy fät a tüzre, böven L 4. 15yäl;